Oh, den skønne skønne maj
oh, den skønne skønne maj
rundt om mark og høje
står med åbent øje
blomster små på hver en vej
oh, den skønne skønne maj
herlig, herlig er den skønne maj.
God ferie.
Jeg skulle have været til Århus! Pokkers, med den dilettant-komedie.
- Det er din egen skyld. - Skal vi trøste os med et krus øl?
- Hvem giver? - Den, der kommer sidst.
- Kelner, tre krus øl. - Greven giver.
Og så siger man, at høflighed koster ingen penge!
- Og din tante kommer i aften? - Ja, jeg fik brev fra Italien.
Hun kommer i aften.
Du skal jo blive i byen til på lørdag, ikke?
- Du tager imod Charles tante. - Hun er på hotel Kongen af Danmark.
Så viser du hende byen, Børsen, Rundetårn...
- Kronjuvelerne på Rosenborg. - Og så hilser du fra Charles.
Han måtte følge en svagelig jura-studerende på landet, -
- men han kigger ind en af dagene.
Svagelig jura-studerende... Er det dine karakterer, du mener?
- Det er nu en god idé, ikke? - Glimrende.
Mens I gantes med jeres piger, skal jeg sidde og kukkelure.
- Nej, du skal ud med min tante. - Ja, en gammel hejre.
Du skal jo spille en gammel hejre i komedien på lørdag.
Tal ikke om den komedie.
- Hvordan ser hun ud? - Hun har boet i Brasilien i 20 år.
En udbrændt brasiliansk cigar! Ellers tak, jeg ryger ikke.
Hun er min eneste slægtning. Hun betaler mine studier.
Se, hvad der stod i den Berlingske i morges.
"I aften ankommer den brasilianske millionøse -"
"- Donna Lucia d' Alvadorez."
- Er din tante ' donna'? - Det betyder frue.
"Kun få ved, at Donna Lucia er frk. Lise Smith, -"
"- der rejste til Rio de Janeiro for at blive sekretær -"
"- hos chefen for et af Sydamerikas største kaffehuse, -"
"- hvor hun afslørede en så udmærket begavelse, -"
"- at den kulminerede i et bryllup med hendes chef -"
"- på dennes dødsleje." Hvor romantisk, hva'?
- Det var pænt af hende. - Eller omvendt.
"Grunden til rejsen er længslen efter det gamle land, -"
"- og fordi hun vil hilse på sin eneste slægtning, -"
"- en nevø, der studerer ved universitetet."
Ja, hende kan du ikke rejse fra.
- Hvad gør vi så? - Vi drikker på det.
! bliver her til på lørdag og ser mig i "Det fiffige fruentimmer".
- Tag Donna Lucia med. - Hvad så med Laura og Lone?
! har en kvart juni, en hel juli og en halv august til at forlove jer i.
Vi skriver, at vi ikke kommer før søndag.
Så må vi gøre det straks.
Kelner! Betale.
3 krus øl. Det er 42 øre.
Er det nu steget igen?
- Det er forbudt at springe af. - Men vi har travlt.
- Hjælp mig med at lukke min kuffert. - Ditlev er den tungeste.
Det bliver dyrt.
Hvad skal vi skrive?
Kæreste Laura og Lone...
Med blødende hjerter og grædende øjne...
Med blødende øjne og grædende hjerter...
- Omvendt. - Årh...!
Kæreste Laura og Lone.
Med blødende hjerter...
...og grædende øjne...
...tvinges vi til at blive...
...i byen endnu et par dage...
...idet Charles tante... - Idet min tante.
- Nej, brevet er også fra mig. ...idet vores tante...
- Det lyder idiotisk. - Så skriv selv!
Kæreste Lone og Laura.
...Laura og Lone...
Med blødende øjne og grædende knæ...
- Hvorfor tager I ikke jeres post? - Det er nok din tante.
- Jeg så det. - Jeg opdagede det.
- Fingrene væk! - Ja!
Læs højt.
"Kære Charles og Peter. Efter den dejlige påskeferie, -"
"- glædede vi os til sommerferien."
"Men vi skal til Vordingborg, hvortil vi rejser på lørdag."
"Vore inderligste hilsener, Laura og Lone."
De rejser i overmorgen.
Så må Ditlev tage sig af din tante.
Din hukommelse skal støves af! Jeg ryger ikke havanesere.
Og jeg, som ville forloves inden Skt. Hans.
Og jeg inden Mikkelsdag.
Jeg har en idé. Din tante kommer hjem efter 20 år til sit gamle land -
- med sol og sommer og den friske brise fra det blinkende sund.
Læg besked om, at du har reserveret den østre fløj hos dig.
På Frydenlyst med udsigt til det blanke sund, -
- og at du er taget i forvejen. Og tag så op og forlov jer.
- Hvad siger du til det, Peter? - Jeg ved ikke, hvad min far siger.
På den anden side er han i England i øjeblikket...
Vis ham, hvad de har skrevet i avisen om Donna Lucia.
Ja...! Du skriver brevet, og du afleverer det på hotellet.
- "Kære tante..." - Det går ikke.
Hvorfor nu ikke det?
Når din tante er der, får vi ikke tid til at tage os af pigerne.
Ditlev...
Det kunne måske tænkes, at Laura og Lone har... en søster?
- Veninde? ...Masser af veninder. - Pragtfulde veninder.
Og tante går jo tidligt til ro. Så har du aftenen for dig selv.
Skynd dig hjem og pak, og husk dit kostume.
- Mener I det? - Ja!
- Hvem går hen med brevet? - Mortensen.
Vi skal have et brev hen på Hotel Kongen af Danmark.
- Har du lidt til ham? - Ikke en klink
- Har du? - Jeg mangler 1 kr. til toget.
Lån en daler af Mortensen og stik mig den.
- Kunne De låne mig en daler? - Jo, selvfølgelig.
- Donna Lucia de... hvad? - D' Alvadorez.
Altså d' Alvadorez med 'z' i enden.
Bring det hen på hotellet. Værsgo.
- Mange tak. - Giv mig 1 kr. igen.
Værsgo. Mange tak. Og god sommerferie.
! lige måde, Mortensen.
Værsgo, her har du din krone.
- Goddag, Olufsen. - Go' dav, velkommen.
- Står alt vel til på Frydenlyst? - Ja, fint.
- Har De hørt fra min far? - Ikke et ord.
Jeg havde glædet mig til at se et engelsk frimærke.
Charles kender De, men Ditlev Lensby har De ikke hilst på.
Er De søn af greven på Brågerup, Djursland?
- Ja. - Der var jeg, da De var så lille.
- Serverede De boghvede-grøden? - Ja, hver morgen.
Der var ikke nok sukker på!
Er der nogen her, der hedder Charles Smith?
- Det er mig. - Nå, så værsgo.
Det er tante. Hun kommer i morgen.
- Må jeg så ikke stå af? - Du har lovet at hjælpe os.
Hvorfor skal folk, der ikke kan sige nej, misbruges?
- Hr. Charles bor i det røde værelse. - Så får hr. Lensby det grønne.
Og tante får det gule kabinet lige ved siden af.
- Giv mig et sort kælder-rum. - Du kan få et blåt øje.
- Er oldfruen her ikke? - Nej, hun fik ferie.
Men madame Sørensen ordner maden.
Har De set de unge damer ovre fra etatsrådens?
Ja, de var her forleden og spurgte efter Dem.
Det med veninderne holder vel stik?
- Ja, det håber vi. - Jeg tænkte det nok.
- Hvad tænker du på? - Ja, hvad tænker du på?
- Det samme som du. - Ja, ikke?
Hvis jeg rammer pinden, så vinder jeg.
Jeg vil helst have uheld i spil og held i det andet.
Det gælder kun i kortspil og lotterier.
- Jeg vandt over onkel i går. - Vær ikke så overtroisk.
Charles var da så sød ved dig i påskeferien.
København er så stor. Der er mange piger.
- Mon de har fået vores brev? - Det ville være fremme i dag.
Sæt nu, de ikke kommer før lørdag.
- Så skriver de nok. - Bare de giver et livstegn fra sig.
- Det var ikke din tur. - Det var heller ikke mig.
Åh, er det jer?
- Goddag. - Åh, faldt I?
- Vi har længtes efter jer. - Har!? ...Det har vi også.
Tak for brevet. Skal! virkelig rejse?
Ja, onkel vil ikke have gentaget den påske. Vi skal til Vordingborg.
- Vi, som har glædet os sådan. - Har!? ...Det har vi også.
Hvis han kunne, spærrede han os inde.
Indtil vi er 25 år, har onkel myndigheden over os, siger han.
Kommer! så ikke til frokost i morgen?
Nej, ikke hvis din far ikke er hjemme.
- Men min tante kommer! - Charles tante fra Brasilien.
- Vi får ikke lov alligevel. - Det hjælper på vores samvittighed.
Vi behøver ikke fortælle, hvor vi går hen.
Vi siger, vi går ned og bader.
Nu sidder han igen ved middagsbordet og venter.
- Ses vi i morgen kl. 11? - Kommer din tante så?
- Hun kommer med formiddags-toget. - Så kommer vi... Så ses vi.
- Vi glæder os. - ! lige måde.
- På gensyn. - På gensyn.
- I morgen. - I morgen.
Jeg er kun en lille kvinde
i den store vilde by
jeg er næsten li'så from som jeg er bly
men når stygge grimme mandfolk
hvisker smukke ord til mig
siger jeg ja og glemmer rent at sige nej
mit blod banker lystigt og sprælsk
og når barmen bølger vildt og bli'r rebelsk
bli'r jeg offer for enhver tilfældig herres lumpne spas
det er svært at være kvinde nutildags.
- Hvad synes I? - Du får en kæmpe succes.
- Men den er vovet. - Syng den ikke for pigerne.
Nej, du kender mig da.
- Netop derfor. - Jeg læser Chr. Winther.
- Jeg pudser ikke mine sko mere. - Har du nogensinde gjort det?
Om natten kan jeg ikke sove.
Jeg har forsøgt at drikke, men bliver svimmel, falder og slår mig.
- Du er forelsket. - Tror du?
- Det tror jeg også. - Fortæl os om hende.
- Kan! huske, da jeg dumpede? - Ja, det var ærgerligt.
Jeg måtte til Schweiz for at rekreere mig og stå lidt på ski.
Hun stod på toget i Basel. Vi sad og stirrede på hinanden.
Hendes øjne var så dejlige og hendes tænder så hvide.
Hun sagde først noget, da vi var kommet ud af St. Gotthard-tunnelen.
Den var 15 km lang.
Hun var krøbet over på skødet af mig. Så bange var hun i mørke.
Den tunnel har kostet 200 mio. at bygge, sagde hun.
Jeg så hende i øjnene og sagde: "Det var den fandme værd."
15 km... Sikke et kys.
Vi kunne godt have brugt 30 km til. Men så var vi ved grænsen, -
- og hun skulle den ene vej og jeg den anden.
Vi havde tårer i øjnene, da vi vinkede farvel.
- Hvor skulle hun hen? - Rom... faderen var arkæolog.
Så ved du, hvad det vil sige at være forelsket.
Ja... men! har Laura og Lone hos jer.
Hvad med mig? Hvor er min pige? ...Godnat.
- Har du aldrig hørt fra hende? - Aldrig.
Hun går sikkert dernede og graver endnu.
- Olufsen, hvad laver De? - Planter pelargonier ud.
- Skulle De ikke hente Donna'en? - Nej, studenten ville selv.
- Gør frokosten lidt festlig. - Kan I klare jer med en blomst?
- Hent noget hos købmanden. - Han har lukket for kreditten.
Der er kun én måde at få noget på. Jeg må sige, det er til mig.
Olufsen, dæk til seks.
Er der nogen, der har et par hårnåle?
Jeg tager ikke ind i morgen, før jeg har prøvet kostumet.
- Jeg henter nogle hos købmanden. - Tak.
- Hvad skal greven med hårnåle? - Grever er tit mærkelige.
Goddag. Velkommen.
- Kommer vi for sent? - Nej.
Olufsen, tager De Dem af hesten?
- Værsgo. - Tak.
- Kommer vi for tidligt? - Nej, tværtimod.
- Hvor er Charles? - Han skulle hente sin tante.
- Er hun ikke kommet endnu? - Hun kommer hvert øjeblik.
Så kommer vi igen om lidt. Vi tør ikke være her uden en dame i huset.
Af hensyn til onkel. Farvel så længe.
Goddag, far. Det var en overraskelse.
Goddag, Peter.
Vær venlig at bringe bagagen ind.
Kommer jeg før end beregnet?
Ja, jeg troede ikke, at Englands- båden kom før i næste uge.
Alt har sin forklaring. Lad os gå ind og snakke sammen.
For at begynde med slutningen...
Jeg har ikke været i England.
Jeg sagde, jeg skulle til London for at berolige mine kreditorer.
Jeg burde måske have fortalt dig det noget før.
Vi har kørt på pumperne længe.
Fejlslagne spekulationer.
Jeg vedgik arv og gæld efter onkel Nikolaj. Der var kun gæld.
Og da jeg forsøgte at afhænde familiens stolthed, -
- maleriet, der er gået i arv, -
- portræt af en flamsk rejekogerske...
- Rembrandten. - En kopi... oven i købet dårlig.
Jeg blev budt 35 kr. Jeg tog dem for at have til toget hjem.
- Hvad gjorde du så? - Solgte Flora Danica-stellet.
Og spisebestikket, din salig mors juveler, -
- og så tog jeg lån i ejendommen. Det sidste jeg kunne opnå.
30.000 kr. skrabede jeg sammen, før jeg rejste.
- Hvor rejste du så hen? - Til Monte Carlo.
Har du været nede og spille?
Dagen efter havde jeg vundet 465.000 francs, -
- hvilket er 325.000 danske kroner.
- Og næste dag? - Hva'... næste dag?
Jeg forsøgte at leje en pistol, men han gav ikke kredit.
Jeg gjorde én fornuftig ting: Tog returbillet.
- Så er du kommet nu til morgen? - Ja.
Jeg solgte mit guldur, så jeg kunne køre standsmæssigt hjem.
Og her har du mig, voila.
Der er kun en eneste udvej. Vi må spænde livremmen ind.
Hvis man gjorde et godt parti... Det er ligesom skæbnen har vidst det her.
Charles, min kontubernal fra Regensen...
Hans tante fra Brasilien kommer til frokost og bliver et par dage.
- Bliver her? - Ja, jeg ventede dig jo ikke.
- Hun er... enke... - Trist.
- Og mangemillionær. - Mangemillionær...
- Mindre trist. - Meget charmerende.
Nok trænger vi til penge, men det skal du ikke gøre for min skyld.
- Jeg tænkte nu på dig. - Mig? Din slubbert.
Jeg gifter mig ikke mere. Jeg går op og lægger mig.
Tænk over det, og tag en blomst i knaphullet.
Det gør en mand ti år yngre. Vi spiser kl. 13.
- Hvad er klokken? - Den mangler 10 min. i 11.
- Ja, dén mangler. - Se hende nu først.
Ja, det koster ikke noget.
- Har du ikke din tante med? - Nej, telegraf-bestyreren kom.
"Ophold i byen et par dage."
"Nærmere besked når jeg kommer. Tante Lucia."
Hun skal sgu komme!
- Så tør pigerne ikke komme. - Kan vi ikke få fat på en dame?
Jordemoderen, men hun er på timebetaling.
- Nu kommer de. - Hvad så?
Jeg behøver ikke de hårnåle. Hvordan ser jeg ud?
Du ligner præcis det mirakel, vi har brug for nu.
- Hvad ligner jeg? - Charles tante.
- Du er genial. - Der kommer nogen.
Du skal være Charles tante, for hun kommer ikke.
Din tante? I må være sindssyge.
Lad dog være!
Goddag, her er vi igen.
Vi har plukket en buket blomster til din tante...
Det bliver tante sikkert meget glad for.
Søstrene Hornemann ...Charles tante.
Sikke et par yndige, unge damer. Goddag, I to søde små.
Værsgo, Donna Lucia. Det er til Dem.
- Er De blevet træt af rejsen herop? - Den var mægtig skæg.
Henrivende... med alle de grønne marker -
- og de små, søde buh-køer.
Tante har ikke været hjemme, siden hun var så lille.
- Hvorfor ser du sådan ud, Charles? - Han er ved siden af sig selv.
Det er første gang, han ser sin lille tante.
- Sig noget, dit fjols. - Hvad skal jeg sige?
- Tal om vejret. - Vejret...
Den er møglummer i dag, hva'?
De dufter godt.
Aaaah-tjiv!
- Lad mig sætte dem i vand. - Jeg står udmærket.
Blomsterne...
Vi har haft et frygteligt vejr hele foråret med regn og regn.
- Det ved jeg da godt. - Du kommer fra Brasilien!
Dér, hvor kaffen kommer fra!
- Hvad hedder jeg? - Donna Lucia d' Alvadorez.
- Er jeg brasilianer? - Nej, din mand.
- Du er enke. - Og millionær.
- Har De børn? - Ja, millioner.
Jeg er død. Min mand er enke.
Donna Lucia løber lidt rundt i sproget.
Gras sa la mas del ras y del mon fup.
De bliver her vel nogle dage?
Nej, det gør jeg ikke...
- Åh, jo. - Næh, tante bliver kun i dag.
- Ja, vi har storvask i morgen. - Tante skal tale med sine sagførere.
Og blomsterne skal vandes...
Vi havde glædet os til at lære Dem at kende.
Ja, men det skulle vi da nok kunne nå, ikke?
Kom.
- De kommer så langvejs fra. - Jeg kommer gerne nærmere.
Hvad er der? Er du jaloux?
- Det behøver du ikke, Charles. - Nej, vel?
- Så skulle De se vores onkel. - Han skælder og smælder.
Onkler er ikke, hvad onkler har været.
- Han spærrer os inde. - Det lyder stygt.
Vi måtte lyve i dag. Ved De, hvad vi sagde?
At vi skulle ned at bade.
- Har! badetøjet med? - Det hænger på cyklen.
Så behøver I ikke at lyve. For vi tager ned og bader!
- Vi bliver her...! - Hvad I gør, må I selv om.
Vi tager ud og bader. Så glæder vi mig.
- Vi vil gerne glæde mig, ikke? - Der er intet, vi hellere vil.
Olufsen, sæt mig af ved stranden. Jeg er Charles tante.
- Du vil da ikke bade med pigerne! - Jeg vil nyde udsigten.
- Det er dametur! - Jeg henter noget badetøj.
- Han misbruger situationen. - Se, nu glor han igen.
Donna Lucia, kig til venstre. Der er en flot damper.
Eller til højre. Det er landets smukkeste fyrtårn.
Jeg vil hellere se lige ud. Så ser jeg noget, jeg ikke ser hver dag.
- Hvordan går det? - Godt.
- Hold de arme strakt... straks! - Hvordan er det! taler?
- Vi skal nok skynde os. - Det behøves ikke.
- Har De set mine niecer? - De er alle nede og bade.
- Alle...? - Det skulle jeg ikke have sagt.
Jeg tænkte det nok.
Sådan, sådan.
Lad os damer bade for os selv.
! er nogle slemme drenge.
Vov jer ikke for langt ud.
Kom op, straks.
- Hvem er De? - Ja, hvem er De?
Jeg taler ikke til en herre, der beholder hatten på.
- Belurer De damerne? - Op med jer. Tøjet på.
- Det er privat badestrand. - Ja, den tilhører mig.
Sidder De ned og taler til en dame, der står op?
Hvilken adkomst har De til at opholde Dem her?
Hatten af! Sæt Dem ned!
Belurer De mig? Vend Dem bort!
Jeg skulle måske have taget dem på med officershælene.
- Går De med officers-hæle? - Afsindige kvinde.
Men et yndigt vejr er det, bortset fra lamme-skyerne.
Mon det bliver torden?
Hvilken adkomst har De til at opholde Dem her?
Det kan De ikke opfatte i den tilstand De er i.
- Er De ædru? - Skal De fornærme mig?
- Sæt Dem ned! - Hvem er De?
Rejs Dem op, når De taler til en dame!
Hr. Lohmann, må vi forklare...
Vi var ikke taget til stranden uden at have en dame med.
- Det er Charles tante. - Donna Lucia d' Alvadorez.
Jeg vil ikke introduceres for det nedfalds-æble.
Donna Lucia... hvor er jeg stødt på det navn?
- I den Berlingske avis. - Død og pine. Multi-millionøsen.
- Ludvig Lohmann. - Det interesserer mig ikke.
- Jeg beklager. - Det interesserer mig ikke.
- Jeg havde det ikke vel før. - Det interesserer mig ikke.
- Vil Donnaen med tilbage? - Næh, må jeg tilbyde mig.
Jeg er nemlig motoriseret.
- Hvor hurtigt kører den? - Fjorten km i timen.
- Tør jeg? - Én gang skal være den første.
Olufsen, vil De forberede frokosten?
Tilgiv ham og invitér på frokost.
- Hvad med at spise frokost? - Intet skulle være mig kærere.
En lille kro. Kun De og jeg.
På Frydenlyst, fjumregøg.
- På Frydenlyst Fjumregøg. - En brasiliansk kompliment.
Mig en ære.
- De bliver længe væk. - Etatsråden sprang som en loppe.
Han ville have hende med op i motor-bæstet.
- Hvordan ser hun ud? - Smag og behag er forskellig.
- Er hun meget sydlandsk? - Nej, det synes jeg ikke.
Jeg er meget spændt på at se hende.
- Vi spiser kl. 13. - Hvilken påklædning?
- De er kær, som De er. - Donna Lucia...
På gensyn.
Lad mig.
Nu er de der allerede.
Så kører vi. På gensyn.
- Er jeg i familie med din far? - Hvordan det?
- Jeg kender ikke min fortid. - En dame har ingen fortid.
Du er enke. Mere er der ikke at sige.
- Jeg er også millionøse. - Ja, det ser man på Lohmann.
Det er ikke altid pengene, der gør det.
- Fik du hvilet dig lidt? - Ja, fortræffeligt.
- Charles kender du jo. - Ja, vi har mødt hinanden før.
Præsentér lige din tante for min far.
Ditlev...
Ritmester Frederik Ahlevig...
...Donna Lucia d' Alvadorez.
- Goddag, hr. ritmester. - Vil De ikke tage plads?
Jeg er Charles tante fra Brasilien, dér hvor kaffen kommer fra...
- Ja... Hør, Peter. - Ja, far.
- Er det vedkommende? - Ja, far...
- Så går jeg op og lægger mig. - Lohmann og niecerne kommer.
Jeg går ud og ser efter dem.
- Næh... - Jo, jo, jo.
Snak med ham! Sig: Charles har fortalt mig alt om Dem.
Charles har fortalt Peter alt om Dem.
- Nej, nej, nej! - Nej, nej, nej...
Min nevø har skrevet så meget til Dem om ham.
Min nevø har skrevet så meget til Dem om mig.
- Til mig om Dem? - Om Dem til mig.
Det er elskværdigt. Jeg har kun truffet ham én gang før.
Jeg har beskrevet dig så levende. at han har affotograferet dig.
Min nevø er en strålende fotograf.
- Du kender ikke Charles! - Hvorfor siger du så det vrøvl?
Så er gæsterne der.
- Må jeg præsentere... - Jeg har allerede fornøjelsen.
Donna Lucia, må jeg have den store ære...
Skal vi så gå ind og spise?
- Hr. etatsråd. - Tak.
De bad mig dække til seks. Deres far og Lohmann... det er otte.
Der er kun syv, og det passer alligevel.
- Åh, damen dér... - Servér kaffen i haven.
Javel, ja.
Sikke en kær lille fyr.
- Må jeg have fornøjelsen. - Tak skal De have.
Som den dufter. Jeg tror, jeg lader den udstoppe.
Må jeg se damernes billetter?
Tak. God rejse.
Jeg forstår ikke, hvorfor De alligevel vil komme i dag.
Jeg vil lære min nevø at kende, uden han ved, hvem jeg er.
- Både ham og hans ven. - De vil da ane uråd.
Derfor må vi spille en lille komedie for at komme indenfor.
- Hvordan gør vi det? - Du bliver upasselig.
Du beder om et glas vand og vil hvile dig lidt.
Donna Lucia, så lyver vi ikke helt.
For jeg har det mærkeligt i dag.
Det er nok, fordi jeg sidder i en kupé ligesom dengang, -
- da jeg mødte den unge mand i Schweiz i toget, -
- ham jeg aldrig så mere.
Hvad var det, han hed?
Ditlev.
Havde min far ikke haft brug for mig, var jeg ikke taget til Rom.
Så havde du og jeg aldrig truffet hinanden.
Skæbnen vidste, hvad den gjorde, da den førte mig til Peters-kirken, -
- da De også var der.
Den skænkede mig den sødeste, lille sekretær.
Og mig den kærligste tante i hele verden.
- Jeg måtte kalde Dem tante, ikke? - Jo.
Men lille Henriette havde nok hellere byttet mig med hr. Ditlev.
Jeg kom til at længes mere og mere efter ham.
Måske fordi jeg vidste, at vi aldrig skulle ses igen.
- Jeg har selv haft det sådan. - Har De?
Et officersbal. En wienervals.
Han var så genert, at han rødmede, bare han sagde en kompliment.
Og så...
...blev han sendt til Århus med sit regiment dagen efter.
- Så De ham aldrig senere? - Nej, så rejste jeg til Brasilien.
Har De aldrig glemt ham siden?
- Hvad hed han? - Frederik Ahlevig.
Løjtnant Frederik Ahlevig.
Ja, hvem ved, hvor han befinder sig nu?
Kære elskede, henrivende, lille Laura.
Kære henrivende, elskede, lille Laura.
- Kære henrivende, lille Laura. - "Det kommer så pludseligt..."
- Jeg har sat Laura stævne her. - Det har jeg også Lone.
- Prøv bænken ved nøddekrattet. - Hvorfor går du ikke derover?
Fordi min oldefar friede her. Og min bedstefar.
- Det er en ja-bænk. - Så skulle jeg på en nej-bænk?
Vi slår plat og krone... Plat, så går du. Krone, så bliver jeg.
- Hallo... - Jeg bliver, du går.
- Hallo... - Du går, jeg bliver.
- Har du vist Lone kaprifolierne? - Vi har været haven rundt tre gange.
Så citér det digt, som du selv har skrevet:
"Jeg ligger i korngule agre og stirrer mod himlen den blå..."
- Digter du, Charles? - Nej... nej... Kom, vi går.
Var det nu pænt at sende dem væk?
Fem minutter må jeg have sammen med dig.
- Ville du mig noget særligt? - Ja.
- Sæt dig ned. - Ja.
- Kære henrivende, lille Laura. - Ja.
Kære elskede, henrivende, lille Laura.
Nå, dér er du. Jeg vil tale et par ord med dig.
- Haster det, far? - Oprigtigt talt, ja.
Jeg er tilbage om et øjeblik.
Forstår du, Peter, jeg har tænkt lidt over sagerne.
Jeg vil gerne se dig få en god embeds-eksamen.
Kan vi ikke diskutere det på et andet tidspunkt?
Nej, for jeg vil følge dit råd -
- og finde en velsitueret livsledsagerske og gifte mig.
- Har du fundet en ung og yndig... - Yndig er hun sgu ikke.
Men Donna Lucia har én ting, der får mig til at se væk fra det:
- Hendes bankkonto. - Donna Lucia...?
- Det er umuligt! - Du anbefalede mig det selv.
Hun har ladet mig forstå, at hun ikke er helt utilbøjelig.
Jeg indtager nok favorit-pladsen, selv om Lohmann maser på.
Far, tænk dig godt om, før du gør noget overilet.
En gammel officer handler. Nu tager jeg en stiv cognac og går til angreb.
Har du set Ditlev? Han har snuppet Lone fra mig.
Han kommer snart på andre tanker. Far vil fri til ham.
Jeg vidste, det endte med skandale. Det er også din skøre idé.
Hvis ikke din fjollede tante er skyld i det her, så...
- Hvad skal vi gøre? - Få fat på Ditlev.
Men hvor er han?
Donna Lucia har sunget en uartig sang for os.
Den var da meget sød.
- Jeg vil gerne tale med Dem. - Kan det ikke vente?
Vi har det lige så rart. Ikke sandt?
Nej, Donna Lucia, det haster.
Charles, følg damerne over i tepavillonen.
Øvsa. Farvel, farvel. Ha' det godt.
- Du lovede at være anstands-dame. - Synes du ikke, jeg gør mit bedste?
Det er forfærdeligt. Far vil fri til dig.
Ja, derfor aftalte jeg, at vi skulle mødes her.
- Du har bare at give ham en kurv. - Hvis jeg nu får hjertebanken...
Sig, du er en ældre dame, der ikke har interesse i det.
Det er svært, når man har de lange bukser på.
- Nu kommer far! - Ham skal jeg nok klare.
Tak, fordi De kom.
At have truffet Dem er for mig, som når den ensomme vandringsmand -
- finder en lille blomst ...øh... en lille blomst...
...i grøftekanten.
- Er det mig, De mener? - Ja, det er Dem.
Er den gal med halsen?
Ved De, hvad en mand længes efter, når han er på livets frådende hav?
En rom-toddy.
Nej... at plante sit hjerte ved den lille blomst.
Åh, den blomst fra før.
Jeg har vandret livets tusinde mile, før jeg fandt den blomst.
- Så må De være træt. Sid ned. - Tak.
Kære Lucia, den blomst, jeg tænker på, skal altid smykke mit hjem...
- Ikke næbbet. ...altid dvæle ved min side.
Kort sagt, en evigheds-blomst.
Lad mig udtrykke mig på soldatens enklere sprog.
Vil De blive min hustru? Vil De være blomsten i mit liv?
- Det kommer så pludseligt. - Men De giver mig håb?
- Lad være med at håbe. - Giver De mig en kurv?
- Jeg tilhører en anden. - En anden...
Tab ikke humøret. Jeg vil gøre Dem et forslag.
- Jeg vil være en søster for Dem. - Kan De ikke strække Dem lidt mere?
Det nytter ikke, De frister mig. Jeg er ikke som andre kvinder.
Så lad os standse samtalen her. Jeg håber, De tilgiver mig.
Med fornøjelse, lige så tit De vil.
- Donna Lucia. - Hr. ritmester.
Åh, gudskelov.
Donna Lucia...!
Donna Lucia, min lille sommerfugl.
- Fang mig så. - Ja, nu kommer jeg.
- Nu er vi der vist. - Hvordan bliver man upasselig?
Du læner dig tilbage og lukker øjnene.
- Hvad hedder de derinde? - Aner det ikke.
Kør ind til Frydenlyst. Der er sket det beklagelige...
Jeg har forstået, frue. Den ordner jeg.
Kan vi få et glas vand? Den unge dame er blevet upasselig.
- Vil den unge dame ikke hvile sig? - Er det ikke for megen ulejlighed?
På ingen måde.
Tak.
Værsgo og træd indenfor.
Et glas vand til den unge dame.
- Vil De ligge lidt? - Nej, så slemt er det ikke.
Så har jeg en god stol herinde.
Hvad med denne her? Nu skal jeg.
- Er De ikke... - Jeg glemte at præsentere mig.
Jeg tror, jeg gætter rigtigt. De er ...var løjtnant Frederik Ahlevig.
Så er der vand til damen.
De erindrer vel ikke mig?
Næh, jeg må tilstå... Vil De ikke sidde ned?
Ja, det er også 23 år siden.
Hvor lå regimentet da, om jeg tør spørge?
De skulle overflyttes til Århus dagen efter.
- Har De glemt aftenen før? - Aftenen før...
Frederiksberg Slot. ' An der schönen blauen Donau'.
- Lise... er det muligt? - Verden er stadig væk ikke ret stor.
Før hver dans sagde jeg til mig selv: Nu erklærer du dig.
Men det blev kun til nogle usammenhængende ord.
Og siden sås vi aldrig. Tænk, er det 23 år siden.
De havde en hvid kjole på med en stor, blå sløjfe.
Jo, jeg lignede en æske chokolade.
De var meget yndig. Ja, jeg behøver ikke sætte det i datid.
De stammer ikke mere, når De siger komplimenter.
De må hilse på min søn. Han har besøg af en studiekammerat.
- Studiekammerat? - Charles Smith hedder han.
Unge Smith har taget sin tante med herop.
En særpræget dame fra Brasilien, dér hvor kaffen kommer fra.
- Fra Brasilien? - En Donna Lucia d' Alvadorez.
Hende må De træffe.
Forstod jeg Dem rigtigt? Opholder Donna Lucia d' Alvadorez sig her?
- Ja, kender De hende? - Jeg har hørt om hende.
Så må De hilse på hende. Blev vi ikke dus dengang?
- Det tror jeg nok. - Hvad hedder du nu?
Lise... Lise Holm. Det er min niece, Henriette.
Vil den unge dame med ned i haven?
- Det er bedst, hun hviler sig lidt. - Der kommer også te om et øjeblik.
Skal vi to så se, om vi kan finde Donnaen?
Dér er hun.
Den ældre herre er én af hendes beundrere.
Han er onkel til de unge damer, som min søn og unge Smith beundrer.
Kære lille, henrivende...
Kære henrivende, lille...
Kære elskede, henrivende, lille Laura.
Dagen i dag ser anderledes ud end i går.
Min far, som jeg ikke har set gennem længere tid...
I formiddags har han forklaret mig, hvordan sagen ligger.
- Hvad for en sag? - En sag, som angår mig.
Og også dig... måske.
Forhåbentlig... jeg mener... hvis du vil vente på mig.
- Ja, men det gør jeg. - Øh... hvad gør du?
Jeg venter på, at du fortæller mig, hvad det er, du vil sige.
Det var ikke helt det, jeg mente.
Jeg håber at få min afsluttende eksamen næste år.
Men min økonomiske situation er anderledes, end den var i går.
Fordi min far kom hjem i formiddags.
Det skulle du være klar over, før jeg gik videre.
Hvad skulle jeg være klar over?
Ja, at jeg måske må opgive mine studier og søge mig en stilling.
Så nu ved du, hvordan jeg står.
- Skal vi sidde? - Ja.
Hvorfor fortæller du mig det?
Det er min pligt at fortælle dig, at jeg ikke har en øre, -
- før jeg spørger dig, om du vil gifte dig med mig.
- Der er ikke noget, jeg hellere vil. - Laura...
Min egen elskede, henrivende, lille Peter.
Sådan sad min bedstefar også med min bedstemor engang.
- Var det lige så svært for ham? - Det må du spørge svanen om.
Nu kommer det værste! Hvad med min onkel?
- Jeg snakker med ham straks. - Nej, hans skriftlige samtykke.
Så kan han ikke løbe fra det.
Kun én kan få hans skriftlige samtykke. Og det er Donna Lucia.
Få fat i hende. Så finder jeg Lone og fortæller, vi er blevet forlovet.
Farvel så længe.
- Er der ledigt? - Laura har givet mig sit ja.
- Til lykke, gamle dreng. - Til lykke.
Ditlev, hvor skal du hen?
Donna Lucia, De tager livet af mig...
Derfor spørger jeg dig, elskede lille Lone, vil du gifte dig med mig?
Om jeg vil, Charles!
Lone... Lone, du bliver verdens dejligste kone.
Hvor rimer du dog smukt, Charles.
- Hvad var dét? - Amor susede forbi.
Hvor er du dog poetisk.
- Hvad var så dét? - Det var hans følgesvend.
Hvor er det yndigt at være forelsket.
Donna Lucia...
Belurer De mig nu igen? Vend Dem om!
- Men Donna Lucia... - Afskyelige buskmand.
- Forsvind med Dem! - Ja, ja, så gør jeg det.
Nej, tværtimod!
- Så er der te. - Tak.
Du må ikke tage tøjet af!
Jeg er træt af Lohmanns gramserier. Jeg vil hellere gramse selv.
- Har d'herrer set Donna Lucia? - Ja, han gik den vej.
Tak, skal De have.
Jeg vil ikke giftes med Lohmann. Vi bliver aldrig lykkelige.
Havde det været din pige fra Schweiz, havde vi også hjulpet dig.
All right. Først blusen.
- Donna Lucia... - Ja.
- Hvabehar? - Sagde du ikke, at her var smukt?
Undskyld, jeg forstyrrer.
- Jeg leder efter Donna Lucia. - Hende træffer De ved teen.
Min nabo etatsråd Lohmann ...fru Lise Holm.
- Vil De med? - Tusind tak.
- Vi har ledt efter Dem overalt. - Vi vil tale om noget fortroligt.
Vi vil bede Dem om at være vores gode fe.
- Gå med jer. - Ja, gå med jer.
Fe...?
Vi er alle fire forelskede i hinanden.
- Alle fire... kan man det? - Laura i Peter, og Lone i Charles.
- Og nu vil vi spørge Dem... - En ad gangen. Først Laura.
Lone vil spørge, om Deres nevø må forlove sig med hende?
- Hvem er det? - Charles.
Åh ja...! Ikke det bitterste. De skal være velkommen i familien.
Åh, hvor er De sød!
Gå med jer!
- Hvad er det for en gong-gong? - Te gong-gong'en.
- Gå i forvejen og kom sukker i. - Ja, gå med jer.
Og lad os tre piger være alene.
- Hvor kom vi til? Jo, sukker i... - Nej, vi sukker ikke.
! er alle fire forelskede og vil giftes.
Ja, men det kan ikke lade sig gøre, uden at De er vores gode fe.
- Jeg skal være jeres brudepige... - Skaf os onkels skriftlige samtykke.
- Hvordan skulle jeg få ham til det? - Åh, De er så klog.
- Vi rejser i morgen. - ! må ikke rejse fra mig.
- Hvor rejser! hen? - Til Vordingborg.
- Dér, hvor Gåsetårnet kommer fra. - De er vores eneste håb.
- Har De nogensinde været forelsket? - Ork, tusindvis af gange.
Jeg mener... én gang forelsket, altid forelsket.
Vil De så ikke nok skaffe onkels samtykke... skriftligt?
- Jeg skal gøre, hvad jeg kan. - Åh, tusind tak.
Der kan vist godt blive til en gang til.
- Jeg har søgt efter Dem. - Jeg har sludret med Deres niecer.
Donna Lucia er det sødeste, man kan tænke sig.
Ja, hun er en henrivende, lille kvinde.
- Må jeg have fornøjelsen? - De er vist en værre én.
Jeg bakker ind.
Værsgo og sid ned.
Fru Lise Holm... Donna Lucia d' Alvadorez.
Jeg er Charles tante fra Brasilien, dér hvor Gåsetårnet kommer fra.
Jeg mener, de brændte bønner.
Gåsetårnet er jo ikke brændt ...endnu.
- Goddag. - Goddag.
Det glæder mig vældigt at hilse på Dem.
Jeg kendte Deres afdøde mand temmelig godt.
Donna Lucia, vil De skænke teen?
Lad kopperne gå rundt som på Regensen.
Som Charles har fortalt, de gør på Regensen.
Den er allerede tom.
Fru Holm, værsgo.
Er det længe siden, De rejste fra Brasilien?
Det var med en hjuldamper. Vi nåede først frem til påske.
Jeg vil gerne have sukker i.
Og hvis De også vil røre rundt for mig...
Det er jeg ked af. De bruger måske slet ikke fløde?
Må jeg bede selskabet blive til middag i aften.
Jeg har truffet en veninde fra ungdommens dage.
- Det vil jeg fejre på værdig vis. - Vi skulle jo se at komme videre.
- Din lille niece mangler jo. - Dér er hun.
- Hvordan går det? - Tak, bedre.
Henriette...!
Undskyld, jeg troede...
Farvel så længe.
Sådan får tante det, når hun drikker te.
Ja, man skal holde sig fra te.
Åh, nej...
Og hermed byder jeg på selskabets og egne vegne -
- vor lille sommerfugl velkommen i vor midte.
- Er det æblekagen, de klapper ad? - Nej...
Lohmann holdt tale for Donnaen. Han er helt skør med hende.
Du siger jo, det er en student i tøsetøj.
- Du har vel ikke sagt det? - Ikke til en mors sjæl.
- Jeg begriber ikke det skaberi. - Der er nok en grund til det.
Han kunne sgu godt ligne et kvindfolk.
- Han ser rærlig ud. - Kig på dig selv, Kristine.
Hvad i alverden er det?
Donnaen er væk. Unge Ahlevig og kammeraten også.
- Jeg leger ikke med mere. - Du lovede at hjælpe os.
Dengang var hun her ikke. Den lille pige... Henriette.
Det var hende, jeg mødte i Schweiz. Jeg vil have mit eget tøj på.
Jeg vil snakke med hende. Kan jeg sige, jeg elsker hende, med dét på?
- Jeg er en fornærmelse mod mit køn. - Skrig ikke så højt.
- Vi siger, han er blevet upasselig. - Hils pigerne og sig undskyld.
- Jeg skulle have Lohmanns samtykke. - Ind med dig!
- Hvordan går det med Deres tante? - Det skulle være bedre nu.
Grønne planter virker beroligende, ikke Donna Lucia?
- Ikke, tante? - Av, for fanden.
Charles, lær ikke din tante den slags udtryk.
Tante har det bedre nu.
- Sig det til onkel. Han er urolig. - De sidder inde ved portvinen.
Vi skal ikke sidde så klemt. Jeg bliver let echaufferet.
- Hvad med en på fonografen? - Ja.
Det er vel én, de har fået fat i, da de fik mit telegram.
- Olufsen, hvad var det? - Etatsrådet fortalte en historie.
Det var... det var den med...
Nå, den!
- Vi ved ikke, hvordan man gør. - Nu skal jeg.
Apropos historier, så kan jeg en morsom en.
- Frue, der er herrer til stede. - Den er ganske uskyldig.
- Så er der ikke noget ved den. - Jo, lad os høre den.
Det var en af Don Pedros yndlingshistorier.
- Tom Pedro... - Don Pedro... Deres afdøde mand.
Åh, lille Peter-mand? Han var en skælm.
De kan den nok bedre end jeg. Fortæl den selv.
Nu ved jeg ikke, hvad for en De tænker på.
Han var så fuld af historier.
Men han dansede vidunderligt. Nu skal De bare se.
Av, det gør ikke spor.
La cra ti ma la bracello
la tiano braca la ma friero...
Brasilianske mamelukker.
Det var en værre en.
Jeg slog min po-po.
Skal jeg sidde her?
Brasilianske folkedanse er ikke, hvad de har været.
- Olufsen, står De stadig dér? - Greven sagde... grevinden...
- Det var Dem, der sagde det. - Hvad har jeg sagt?
- "Hold den et øjeblik." - Det øjeblik er gået.
Jeg hader tjenestefolk, der mænger sig.
- Hvordan var den historie så? - Må jeg fortælle den?
Ja, De har jo flertallet på Deres side.
Don Pedro kom en dag hjem og fandt en af tjenerne temmelig omtåget.
- Var det tåget? - Nej, han var beruset.
- Han kunne ikke genkende ham. - Var Don Pedro også beruset?
Nej, tjeneren. Det gør historien så morsom.
- Er det her, man skal le? - Nej.
- Don Pedro sagde til tjeneren... - Som han ikke genkendte.
- Nej, som ikke genkendte Don Pedro. - Fordi han var omtåget.
- Tom... Don Pedro? - Nej, tjeneren.
Don Pedro sagde: "Hvad ville Don Pedro sige, hvis han fandt Dem -"
"- med sådan en fjer på?" Tjeneren svarede:
"Don Pedro har tit en lille fjer på, når han kommer hjem fra kalkunerne."
Kan De ikke huske den? Det var Don Pedros yndlingshistorie?
Guuud, var det den...!
Jeg syntes nok, jeg kunne genkende den.
Jeg kan også en. Den foregår også på landet.
Nej... Vil de unge damer ikke spille lidt?
Det er længe siden, jeg har spillet. Kan du ikke synge en sang?
- Jeg kan ikke de nye. - Vil De ikke synge for os?
Syng Don Pedros yndlingssang.
Den har jeg ikke sunget, siden jeg havde mæslinger.
Jeg fik dem ret sent, jeg var over 45...
Først troede jeg, at det var kighoste.
Men da jeg ikke havde nogen hoste, -
- så sagde lægen, at dét var det ikke.
Så jeg tror hellere, jeg vil spille lidt.
Må jeg have lov at komme forbi...
Ved De, hvad det var? Solopgang over Øresund.
Ved De, hvad det var? Solnedgang over Vesterhavet.
- Nu bliver damerne vist lødige. - Det er sikkert Donna Lucia.
Vrææææl!
Donna Lucia har igen fået et anfald.
Sådan bliver tante altid, når hun spiller klaver.
Donna Lucia er vist en følsom natur.
- Hun er en vidunderlig kvinde. - Skal vi se, hvordan hun har det?
Hun er en ubehjælpsom sommerfugl i en stor og brutal verden.
Det er længe siden, jeg er gået en måneskinstur.
- Vil du med? - Ja.
- Jeg gider ikke mere. - Du skal!
- Jeg bliver syg af hans spinat-øjne. - Få hans skriftlige erklæring.
- Donna Lucia...! - Nu har du chancen.
Nu går det bedre med Donna Lucia.
Tante bliver underlig, når hun ser Dem.
Ja, slap i knæene. Det er vist Deres øjne...
Tante, sæt dig ned og nyd aftenluften.
Og I skulle gå jer en tur. Man skal nyde den yndige aften.
Tante, du ved, hvad det gælder.
Lille sommerfugl, jeg har længtes efter dette øjeblik.
- Stygge dreng. - Nej... jeg bliver så forpustet.
- Jeg må tale med Dem. - Om hvad?
- Om det, der ligger mig på læben. - Det er bare lidt tobak.
Jeg vil ikke tale med Dem mere. De holder ikke, hvad De lover.
- Hvad har jeg lovet? - Den skriftlige erklæring.
Har vi ikke vigtigere ting at tale om.
Nej. Jeg er ingen almindelig kvinde.
- Lucia, hør på mig. - Hvor er den skriftlige erklæring?
Lucia, lad mig have lov at tolke mine følelser.
Ja, men hvor er Deres skriftlige erklæring?
Så står vi på verdens top ...i hvert fald på Frydenlyst.
- Hvor er her dog smukt. - Her har man det fulde overblik.
Jeg skulle måske være gået herop noget oftere.
Jeg tænker på overblikket.
Jeg troede, jeg ejede mere, end jeg gjorde.
Lad os ikke blive sentimentale.
Hvor er jeg lykkelig for, at du kom netop i dag.
I dag var mit humør ikke på højdepunktet.
- Har du bekymringer? - Lad os nyde denne aften.
Når jeg står her, er det som om, -
- at de mellemliggende år, ikke har eksisteret.
Det er, som om vi står på Frederiksberg Slot -
- og kigger ud i sommernatten.
Elskede Lucia, fortjener jeg det her?
De fortjener 6 måneder for at bryde et løfte.
Lucia, De er som en labyrint.
Det er forbi mellem os, indtil jeg får Deres skriftlige samtykke.
Jeg går op og skriver det med det samme.
- Giver De mig så Deres hånd? - Ja, og begge fødder.
Elskede, elskede...
Nå, kommer De der? Hvordan har De det nu?
Jo tak, bedre.
Det er køligt. Man kan se ånden.
- Det ligner tobaksrøg. - Det er frisk, varm luft.
Jeg har læst, at halvdelen af damerne i Brasilien ryger cigarer.
Står der det i en bog? Det e r en cigar.
- Vil De have en med? - Nej tak. Det er jeg for ung til.
Tante siger, at det ikke er klædeligt, at unge piger ryger.
Tante har ret. Jeg vil lytte lidt efter tante.
Hun er så sød imod mig.
Jeg er lykkelig over, at vi dumpede ind her.
Det er jeg også. Jeg mener... hvorfor?
For mange år siden var tante og ritmesteren forelskede i hinanden.
Han måtte rejse bort, uden at han fik sagt, at han elskede hende.
Tante har fortalt, at han var så genert.
Han fik ikke at vide, at hun elskede ham lige så højt.
Jeg har selv truffet en ung mand, der var lige så genert.
- Hvor? - I Schweiz.
- Kender De St. Gotthard-tunnelen? - Den er 15 km lang.
Han var så sød og så mandig.
Men før vi vidste af det, måtte vi skilles igen.
Jeg græd hele vejen i toget til Rom.
Det var en lang vej at græde.
De ville have forstået det, hvis De havde set ham.
Kan De huske, da han vinkede farvel med hatten i hånden?
Ja...
- Dav. - Ditlev!
Ja, jeg trænger vist til at barberes.
- Donna Lucia...! - Skynd dig op til de andre.
Donna Lucia...!
- Donna Lucia! - Ja...! Hvor er erklæringen?
- Sig først, at De tilhører mig. - De tilhører mig.
- Min egen lille sommerfugl. - Min egen kære hr. Lohmann.
- Kald mig for Ludvig. - Hov, ikke hamstre.
Jeg vil se, om du har fået det hele med.
Kom og ønsk mig til lykke. Hvor er! henne alle sammen?
Lise, nu ved du, hvilke økonomiske vilkår, jeg kan byde dig.
Jeg drister mig til at spørge: Vil du gifte dig med dit gamle sværmeri?
- Vil du have mig, der intet ejer? - Intet vil gøre mig lykkeligere.
- Frederik. - Lise.
Børn, kom op alle sammen. Jeg har glædelige nyheder.
- Hvordan er det, etatsråden tér sig? - Der er vist sket noget behageligt.
- Hvad skulle det være? - Mænd har ingen øjne i hovedet!
Må jeg lægge beslag på selskabets opmærksomhed.
Undskyld, jeg optræder som vært.
Der er sket glædelige begivenheder. Olufsen, hvor er Donna Lucia?
Vedkommende gik op på sit værelse for lidt siden.
Så har jeg et par hemmeligheder at afsløre, før hun kommer.
Olufsen, skænk op.
Jeg har den glæde at deklarere forlovelser for begge mine niecer.
Min afdøde søsters to døtre.
Frk. Lone Hornemann og hr. Charles Smith.
Og frk. Laura Hornemann med hr. Peter Ahlevig, -
- eneste søn af min gode nabo, ritmester Ahlevig.
Det glæder mit ensomme ungkarle- hjerte at se så megen ung lykke.
Men hvad ville selskabet sige til en tredje forlovelse?
- En tredje...? - Ja.
En kvinde, hvis navn er lige så agtet i den sydvestlige verdensdel -
- som Rothschilds er det i Europa, -
- har for lidt siden lovet mig at blive fru Ludvig Lohmann.
Og damens navn er Donna Lucia d' Alvadorez.
- Kuk, kuk. - Det er jo Lucia. Kom indenfor...
- Hvem er De? - Charles tante fra Brasilien.
- Hvem siger De, De er? - Grev Ditlev Lensby.
Hvad skal det her betyde?
Vi giver Dem vor mest uforbeholdne undskyldning... og tak.
Det er det mest infame, jeg har været ude for.
Den erklæring er ugyldig. Den er afgivet under falske forudsætninger.
- De er ikke Donna Lucia d' Alvadorez. - Nej, men det er jeg.
- Er De...? - Du...?
De...?
Tak for lån. De skal høre fra min sagfører.
Han kan vel ikke lægge sag an for brudt ægteskabs-løfte?
! har holdt vores onkel for nar.
Jeg passer bedre på Peter, når han bliver min søn.
Ja, Donna Lucia har lovet mig at blive din mor.
Jeg håber, du tilgiver mig, trods mine millioner.
Charles, jeg tilgiver dig aldrig, hvis du bedrager den søde pige.
- Det samme gælder Dem. - De kan være ganske rolig.
For fremtiden skal Henriette kun få mig at se i lange bukser.
Og til Dem overdrager jeg for altid og evighed -
- alle rettigheder til Charles Tante.